SANGALA, AFRIKA
Överste Dubaku, vi lämnar byn i detta nu, sir.
- Hur många har du? - Fem.
När vi kom fram till fälten hade de flesta av pojkarna försvunnit.
- Jag behöver soldater, inga ursäkter. - Jag ska hämta fler, jag lovar.
För hit dem till mig.
Ni kommer att lära er strida som män. Ingen tvekan om det.
Denna kommer att göra er till starka små soldater.
Denna kommer att göra er fria.
Gore.
Ta den.
Hur får den dig att känna?
Stark, inte sant?
Gore.
Era föräldrar har gjort er svaga. Men general Juma kommer att göra er starka.
Han gör er starka så ni kan ta tillbaka landet från regeringen-
-och förrädarna som jobbar åt dem... Precis som dessa kackerlackor!
Den här kackerlackan, arbetar för regeringen och dess vita herrar.
- Hav barmhärtighet med mig, - De har tagit vårt land.
Men snart kommer det att bli ändring på det.
Snart kommer landet att tillhöra folket igen.
Soldat...
... du måste köpa vår frihet. Med blodet från denna kackerlacka.
Och du vet vad man gör med kackerlackor.
- Döda kackerlackan. - Döda kackerlackan!
Döda kackerlackan! Döda kackerlackan!
Översatt av: Mr. Swede & Jack87 www.SweSUB.nu
24 Redemtion
Följande utspelar sig mellan 15:00 och 17:00
Alla händelser utspelas i realtid.
Sa jag inte åt dig att skruva upp luftkonditioneringen?
Jag gjorde det, sir.
- Vi behöver en deltagare till. - Hitta nån annan.
Vem kan hantera bollträt bättre än dig? Ingen kan det.
- Vi får inte gå till stan utan Benton. - Han oroar sig för mycket. Även du.
Desmond. Skynda er, annars åker bussen. Kom nu.
- Du är inte min far. - Jag är din bror. Gör som jag säger.
- Nej! - Dåså.
Lastbilen är här!
Jag stal den inte, jag lovar. Jag tittade bara.
Glöm den.
Den är mycket fin. Är den till en kvinna?
- Jag tänkte ge den till min dotter. - Har du en dotter?
- Ja. - Var köpte du den?
Rajasthan. I Indien. Du frågar mycket.
- Det tycker mr Benton också. - Det förvånar mig inte.
När var du där?
- I somras. - Innan du kom hit?
- Vart var du innan dess? - På olika ställen.
När ska du åka hem igen?
Jag ska inte åka hem.
Jag lovade de andra att jag skulle hjälpa till med att lossa lastbilen.
- Du kan behålla den. - Säkert?
Willie.
Jag vill gärna ha tillbaka min kniv.
Willie. Lastbilen med förnödenheter är här. De kan behöva lite hjälp.
Titta vad Jack gav mig.
- Mycket fint. - Den är från Indien.
Jack, detta är Frank Tramell. Politisk tjänsteman åt ambassadören.
- Jag vet vem han är. - Han har några meddelanden åt dig.
- Jag har redan fått dem. - Vad är det med dig, Jack?
Senatkommitéen har frågor om de olagliga arresteringarna-
-och tortyr av vissa fångar som varit under mr Bauers förvar.
Jag har kallat dig inför rätta men du har aldrig dykt upp.
Så se dig själv som delgiven.
Jag lovade dem att lossa lastbilen. Ursäkta mig.
Att inte mottaga en delgivning är ett federalt brott, mr Bauer.
- Du är förpliktigad att svara. - Ge dem då mitt svar...
Vill de ha mig i Washington, så får de komma och hämta mig.
Ambassadören sa att du och Bauer var tillsammans i specialstyrkan.
- Hur länge har han varit här? - I några månader.
Har han aldrig nämnt nåt om detta? Han har smitit undan i över ett år.
Över tre olika kontinenter. Ambassad- ören har i uppdrag att leverera honom.
- Nu förlitar sig ambassadören på dig. - Återvänder inte Bauer till USA-
-... självmant hämtar de honom. - Det vore ett misstag.
Du gör ett fantastiskt arbete här. Mellan malaria och alla krig,-
-så hade barnen inte en chans. Du ger dem nu ett anständigt liv-
-och det vore synd om du inte skulle få några bidrag längre.
- Hota mig inte, Frank. - Jag ger dig bara fakta.
Du är hans vän, prata lite vett med honom.
Tack, Thomas.
Där är han ju. Den mäktiga krigaren som bytte sitt vapen mot en skottkärra.
Vad gör du här? En botgörning för alla dina synder?
Du vill inte prata om det. Vem kan klandra dig.
Försiktigt, tappa den inte.
Regeringen kommer inte att hålla oss tillbaka mycket längre.
Förutom att vi har mer vapen än soldater som kan använda dem.
Vi måste invadera huvud- garnisonen från väster.
Det finns minfält här och här.
Då ska jag hämta fler små soldater för att undanröja dem.
Vår far skulle vara stolt, Youssou. Mycket stolt.
Du ska få dina små soldater.
- Detta är överste Dubaku. - Hodges här.
Jag hörde just lite bekymrande nyheter, överste.
Att rekrytering inte går som väntat. Du ska veta att mitt erbjudande står fast.
Jag har personal som står redo på andra sidan gränsen.
- De kan ge sig av inom en timme. - Det är inte nödvändigt.
Tänk efter nu. Jag erbjuder er professionella soldater.
-inga barn som du inte har haft tid att träna upp ännu.
Du har stått för vapen. Vi utkämpar vårat eget krig.
- Det är ju erat land. - Det kommer snart att bli det.
- Var det nåt annat, mr Hodges? - Be general Juma ringa mig sen.
- Jag ska underrätta honom. - Bra.
- Det är en envis jäkel. - Men det är trots allt hans land.
Men jag betalar för det.
Jag vill inte att transaktionerna ska kunna spåras, mr Nichols.
Inte av SEC, skattemyndigheterna, eller några av mina ex-fruar.
Du förstår väl?
John, vad vill du att jag ska säga? Du får stå ut och vara tålmodig.
Jag vet... Sluta! Det kommer att vända.
Jo, det kommer det att göra. Du måste ge det tid.
Och var... tålmodig. Okej, ja...
Okej, hej då.
Chris. Kan du komma in hit?
- Vem var det? - En klient.
Du måste avsluta Abu Dabi och Eritrea. Bränn alla uppgifter.
Sätt fart.
- Kan jag få prata med dig, Jack? - Visst. - Wille, hämta en last till.
- Du bör ta dig en titt på detta. - Behövs inte. Jag vet vad som står.
Oroa dig inte, Carl. Jag är borta innan det blir mörkt.
Jag ber dig inte åka härifrån, Jack. Jag vill bara att vi kan pratas vid.
Tramell säger att delgivningen har varit efter dig i över ett år.
- Förr eller senare hinner den ikapp. - Jag tänker inte återvända.
Det säger jag inte. Det måste bli trött- samt att se sig över axeln hela tiden.
- Det kommer att göra dig galen. - Jag har redan betalat tillbaka.
Allt som jag har kvar är min frihet, och den ska dem inte beröva mig.
Och vad är detta för typ av frihet? Du är på rymmen hela tiden.
Vad vill du jag ska säga, Carl?
Jag vill att du litar på mig, Jack. Jag är ju din vän.
- Förlåt mig. - När du ringde upp mig-
-för första gången på tio år, hoppades jag att du ville ha mer än ett ställe att bo på.
För att hitta ett sätta att förstå sig på allt. Det är helt normalt.
- Speciellt för folk som oss. - Förutom att du hittade ditt kall.
Ja...
Carl?
Carl! Jag menade bara att det annorlunda för mig.
Är inte säker på att detta är mitt kall. Men jag har hittat ett sätt att leva.
Det tog lång tid. Det första jag fick göra, var att sluta fly.
Jag menade det jag sa, Jack. Du kan stanna kvar här.
Oroa dig inte för Trammell. Utrikesdep- artementet är inte de enda med pengar.
Jag uppskattar vad du försöker göra. Men det är mitt problem.
Och jag vill hålla dig bort från det.
Vad du har gjort här... Vad du gjort för pojkarna är värt att skydda.
Vi vet båda två att det är bättre om jag lämnar det här stället.
- Jag är ledsen, Jack. - Jag också.
Jag också.
- Tack ska du ha, Carl. - När som helst.
Du sprider rykten och startar panik över en liten bagatell.
- Det är inga rykten, så är det. - Du vet inte vad du pratar om.
- Juma tar våra barn. - FN har inga bevis för det.
- Vad vet du om det? - Vad på går här?
Thomas prata bara skit. Han sprider rykten om Juma.
"Rykten"? Det är inga rykten.
Jumas soldater har korsat gränsen stjäl våra barn.
Juma har varken soldater eller vapen. Alla känner till det.
Min kusin saknas. Han gick till mark- naden igår och har inte återvänt än.
Kanske var vapensmugglare som tog honom, eller från diamantgruvorna.
- Min bror är i stan med James. - Nu har du upprört pojken också.
Han borde vara orlig. Allihopa borde vara oroliga.
Sluta upp, båda två. Avsluta arbetet så ska jag se vad jag kan ta reda på.
- Visst, men du slösar bara bort din tid. - Ni fick inte åka till stan utan lov.
Desmond lyssnar inte på nån. Han skulle gå och spela fotboll.
Det finns en plan på andra sidan bron.
- Jag är snart tillbaka. - Benton!
Är du verkligen oroad över det här? Hade Juma gjort nåt borde vi hört det.
Antagligen, men detta är Sangala. Och jag tar inga onödiga risker.
- Vad gör du? - Inget.
- Vadå "inget"? - Nej, inget.
Oj, vad stark han är. Han kastade bara iväg bollen.
Tigger du om stryk? Gå och hämta bollen.
Spring!
Ni är nu soldater i folkets frihetsarmé. Ni får nu äran att kämpa emot imperialister-
-tills vi har tagit tillbaka vårat land.
Samuel säger att ni är från den amerikanska skolan i Okavango.
De där amerikanarna gör vårat folk till slavar. Vi kommer att befria er.
Och vi ska befria de andra barnen så de också kan bli soldater.
För bort dem.
- Vad heter du? - Sive.
- Högre. - Sive!
Är du en bäbis, Sive?
Jag ställde dig en fråga. Är du en bäbis?
- Nej. - Bra, för vi behöver soldater.
Inga bäbisar som kissar på sig.
Sluta gråta annars gör jag det åt dig.
- Kommendören! - Sätt dem i bilen!
Vad gör du?! Din idiot! De gör ingen nytta när de är döda!
Med invigningen om mindre än två timmar, ska president Daniels-
-träffa sin efterträdare för en sista information innan övergången.
Deras respektive grupper har arbetat tillsammans i flera veckor-
-för att garantera en stilla övergång.
Titta inte på mig på det viset.
- Borde inte du klä på dig? - Vi har gott om tid.
Sluta.
- Hallå? - Jag behöver prata med dig.
- Chris? - Jag tror vi har problem.
- Tar du droger igen? - Det gäller inte det.
- Du svarade inte på min fråga. - Jag kan inte...
Jag kan inte prata om detta på mobilen. Skulle vi kunna träffas?
- Nu? - Ett ögonblick, Rog.
Det är dålig tajming, men jag skulle inte be dig om det inte vore viktigt.
- Jag måste åka om 45 minuter. - Jag är där om 20 minuter.
Det tar inte lång tid, jag lovar. Men gör detta för mig, snälla.
- Men jag åker om 45 minuter. - Tack...
- Låter du Chris komma hit? - Han verkar fått ett återfall.
- Vad skulle jag göra? - Precis, vad ska du göra?
- Se till att han ringer sin sponsor. - Typiskt Chris.
Han är min vän sen länge. Han ordnade jobbet åt mig. Hade han inte det...-
-... skulle jag inte träffat dig. - Sluta nu.
Bli bara inte sen till din mors invigning.
Madame president. Den här vägen.
- Hur känner du dig? - Uppjagad.
- Nervös. - Det bör du vara.
Om några timmar kommer du bli den mest inflytelserikaste personen i världen.
Som om du inte vore svår nog med att leva med nu.
- Frun. Mr Taylor. - Tom.
Presidenten ber om ursäkt att han inte tar emot dig personligen,-
-... men nåt viktigt dök upp. - Nåt viktigt?
Vad det än är så kommer jag få reda på det inom två timmar ändå.
Kan vi få prata ostört?
- Förlåt mig. - Var inte det.
Ambassaden i Sangala fick just nyheter om en närliggande kupp.
- Hur närliggande? - Väldigt närliggande.
- Var är presidenten nu? - I presidentsviten.
Han pratar med premiärminister Matobo.
Jumas styrkor rör sig mot huvudstaden.
De här bilderna togs nyss.
Herr premiärminister, detta kom som en överraskning för oss.
Men vår prioritet här i Washington är att försäkra oss om er säkerhet.
Min prioritet är att försvara mitt land från monstret Juma.
Det kan ske om ni sätter in militär kraft som er kongress lovat oss.
Tyvärr sitter inte jag i den positionen att göra det beslutet.
- Definitivt inte idag. - Er efterträdare, då?
- Skulle hon kunna hjälpa oss? - Jag kan inte prata för henne.
- Kan du ursäkta oss en stund? - Självklart.
Du hade rätt, sir. Taylor vill ha med en fot med i detta.
- Var är hon? - Utanför.
Ursäkta mig, mr Premiärministern, men jag måste avsluta detta nu.
- Den nyvalda presidenten väntar på mig. - Informera henne om vår militära begäran.
Det ska jag göra.
- Mr President. - Senator Taylor.
- Tom berättade om läget i Sangala. - Jo, det är en svår situation.
Jag förstår inte. Hur kan Juma tillsätta en armé i det tysta?
Vi avbeväpnade honom för tre år sen. Och FN har övervakat händelserna.
Inte tillräckligt tydligen.
Och du vet inte vem som tillhandahåller honom?
Vi vet att Juma har kommit över ett tämligen avancerade vapensystem,-
-varför premiärminister Matobo frågade efter vår militära inblandning.
- Och vad svarade du honom? - Att det inte kommer på frågan.
Håller du inte med?
Vi har trupper i den regionen.
Att visa trupperna kanske kan få Juma på andra tankar.
Och om det inte fungerar är vi inblandade i ytterligare en konflikt
Det är svårtköpt. Speciellt när vi inte har några värdefulla intressen i Sangala.
Inga tillgångar, inga ekonomiska band Inget som hotar vår nations säkerhet.
Senast Juma försökte ta åt sig makten påbörjade han ett krig mellan stammar,-
-och dödade tiotusentals civila. Vår inblandning kan stoppa ett folkmord.
Det här kriget kommer också bli tragiskt. Men det är inte vårat krig.
Därför har jag beordrat ambassadören att evakuera alla icke-militära nationer.
- Jag tror att det är ett misstag. - Jag vill inte ha några amerikaner-
-... fast i en korseld när Juma börjar skjuta. - Att stänga ambassaden skickar-
-en signal att vi är villiga att offra en allierade mot en krigsförbrytare.
- Jag uppskattar er idealism. - Kan man inte säga om er cynism.
Vi kan fortsätta prata efter att du suttit i min stol ett tag.
Men till dess, så har vi lite förändringar att gå igenom.
Så jag föreslår att vi börjar nu.
Skicka in Tom Lennox.
Desmond?
Desmond.
Öppna ögonen! Stanna hos mig, Desmond.
Öppna ögonen! Somna inte. Är det förstått?
Somna inte. Duktig pojke.
Somna inte.
Den är inte tung. Jag kan bära den.
Jag vill följa med dig. Och även min bror, Desmond.
- Vi kan arbeta för dig. - Nej.
- Varför inte? - Det går bara inte.
Jag åker ensam.
Människor som vill vara ensamma är häxor enligt min farfar.
Din farfar skulle inte bli så glad om du stack iväg med en häxa?
Han vill att jag ska resa till Amerika. Hans favorit var Elvis Presley.
Jag ska inte till Amerika.
- Vart ska du, då? - Jag vet inte än.
- Allting är bättre att stanna här. - Är du säker på det?
- Det verkar inte så illa här. - Mr Benton är väldigt snäll, men det-
-... finns för många spöken här. - Spöken?
Min mor, far och mina tre systrar bor ute i vildmarken,-
-de kommer bara ut på natten. Du skulle aldrig se dem eftersom du är en Poo-Mui.
- Poo-Mui? - En vit människa.
Willie, vi två är väl vänner, inte sant?
Jag vill att du gör mig en tjänst som en vän.
Jag vill att du stannar här och hjälper mr Benton med de andra pojkarna.
Kan du göra det?
- Lovar du? - Jag lovar.
Tack.
Jack! Benton vill prata med dig.
Jack. James är död, Desmond har blivit skjuten.
- Vad har hänt? - Juma har bildat en armé.
Desmond säger att de är på väg till skolan. De är ute efter pojkarna.
Du måste få dem till skyddsrummet. Thomas vet vart det är.
- Hur många är dem? - Ett dussin. Jag vet inte.
- Stanna tills jag är tillbaka. - Du måste ringa ambassaden.
- Be dem att skicka hit marinsoldater. - Jag kommer inte fram.
Jack, gå in i mitt rum. Du hittar lite saker i skåpet under diskhon.
- Nycklarna som ligger på skåpet. - Hur långt har du kvar?
Kanske fem minuter. Jack...-
-... låt dem inte ta barnen. - Det ska jag inte. - Allihopa!
Hör upp allihopa. Jag vill att ni följer Thomas till skyddsrummet.
- Vad är det som händer? - Hinner inte förklara. Ring i klockan.
- Min bror, då? - Han är med mr Benton.
Jumas män är på väg. Har du några vapen?
- Det kanske bara är ett rykte. - Har du nåt vapen eller inte?
Om de kommer hit ska jag prata med dem. De lyssnar på mig.
Spara din hjälm till paraden. Två pojkar har redan blivit skjutna.
FN står fortfarande neutrala i den här frågan.
Vill du fortfarande prata med dem? Gå och göm dig hos barnen istället.
- Är du sist? - Ja.
Vänta! Vänta på mig.
Leta rätt på pojkarna!
Eld!
Nej! Döda honom inte än.
Inte förrän han berätta var barnen gömmer sig.
Stanna här... Jag är strax tillbaka.
- Endast amerikanska medborgare. - Jag har en syster i Chicago.
- Du behöver ett uppehållstillstånd. - Då kan det vara försent.
Min make dog under strider Juma. Han kommer döda mig och mitt barn.
- Jag är ledsen. - Jag gör vad som helst för dig.
Snälla, ta mig härifrån.
Jag gör vad som helst.
- Jag kan inte. Tyvärr. - Carl Benton ringer.
Snälla, låt dem inte döda mitt barn! Snälla!
- Jag har försökt få tag i dig. - Linjerna är överbelastade.
- Jumas män har bildat en armé. - Vi vet.
Vi vet inte hur han burit sig åt, men de är på väg mot huvudstaden nu.
De är här vid min skola, Frank. Skicka hit några marinsoldater.
Jag har inga att undvara. De har redan börjat evakueras.
Direkta order från presidenten. Alla med amerikansk nationallitet-
-vi har redan börjat skeppa människor till gränsen.
Jag har 14 barn i skyddsrummet, varav en kan förblöda om han inte för vård.
Om du vill att vi ska hjälpa dig ut, får du ta dig hit på egen hand.
- Sista helikoptern lyfter om en timme. - Stranda mig inte här, Frank.
- Jag kan inget göra, Carl. - Frank... snälla.
Satan.
Jag börjar få ont om val till att ställa frågor.
- Var finns barnen? - Det är inte nån idé.
De kommer inte att hitta nånting. Jag sa ju att de inte finns här.
- Du ljuger. - Nej, det gör jag inte.
Om du vill ha soldater till din armé-- leta nån annanstans.
- Var finns barnen? - Jag vet inte.
Jag kommer fortsätta tills du ber mig att jag dödar dig.
Men jag kommer inte ens döda dig då
Inte förrän du berättar vad jag vill veta.
Snälla, snälla, nej, nej! Jag ska visa dig var de finns.
- Berätta. - Jag måste visa dig.
De befinner sig i ett underjordiskt skyddsrum.
- Berätta var skyddsrummet ligger. - Okej...
Omkring 200 meter bort längs stigen, bakom trädlinjen.
Det finns en trälucka under en jordhög. Snälla...
Hämta barnen. Jag stannar här med honom.
Oroa dig inte. Så fort jag har barnen...-
-... så kommer jag döda dig snabbt.
- Är du okej, Jack? - Ja. Barnen är i skyddsrummet.
- Hur är det med Desmond? - Han har förlorat mycket blod.
Gränsen ligger fem timmar härifrån. Han kommer nog inte klara sig.
Jag ska försöka ta honom till ambassaden. De har börjat evakuera.
Hur ska du ordna asyl åt barnen? De är inte amerikanska medborgare.
Jag har uppehållstillstånd. Tramell släpper in dem.
Jag måste åka nu. Den sista helikoptern lyfter om en timme.
Lycka till, Jack.
Jack kanske behöver hjälp. De kan tvinga dig att berätta var vi är.
- Då utsätter du oss alla för fara. - Du skulle ha gjort nåt åt Juma-
-istället för att vända bort huvudet.
Ut allihop. Fort! Gå till bussen.
Hämta Desmond, Thomas. Han sitter i jeepen.
Snabba på. Gå till bussen.
- Var är min bror? Är han okej? - Jodå. Gå till bussen.
- Desmond. - Det ser värre ut än vad det är.
- Solenz? Vart ska du? - Jag sa åt mr Bauer-
-... att FN står neutrala i landet. - Vi behöver en eskort.
- Solenz! - Låt honom åka.
Han vet att barnen är måltavlan så han försöker att rädda sig själv.
Du behöver min hjälp, Carl. Juma kommer att ha väggspärrar-
-hela vägen in till staden. Jag har en walkie-talkie som vi kan använda.
Du behöver inte gå i närheten av ambassaden-
-hjälp mig bara att få ut barnen. Där kan du ta dig över gränsen.
- Kan du ta det lite lugnt? - Håll händerna synliga.
- Ta bort din vakthund, Rog! - Han är en vän till mig.
- Din vän verkar vara påverkad. - Jag tar hand om det.
Jag vet att det kanske inte är rätt tidpunkt.
- Jag tror att jag har problem. - Vadå? Knark, piller?
Du har allt supit mig under bordet ett antal gånger.
- Det var längesen. - Inte värst så längesen.
Du har fem minuter.
Nichols ringde mig för några månader sen-
-och sa att jag skulle ta hand om ett speciellt projekt.
Han vet att jag haft några motgångar på börsen.
Han skulle reparera skadorna. Pengarna som jag fick...
Det var inte klokt. Jag skulle bara hålla tyst.
- Vad skulle du göra, Chris? - Flytta pengar till några utlandskonton.
- Hjälpte du han att förskingra pengar? - Först så trodde jag det-
-men för tre dagar sen kände jag igen ett av kontona.
Justitiedepartementet ser det som en akt av förräderi.
Så jag kollade upp det.
Det visade sig att kontot tillhör en känd terrorist.
I morse var det en läskig snubbe inne på Nichols kontor.
Jag vet inte vad de höll på med. Jag vill inte ha nåt med det att göra.
- Jag är beredd att lägga fram bevisen. - Du borde gå till FBI.
Jag tänkte på det. Men det skulle vara bättre-
-... om vi gick med det här till din mor. - Ska mamma städa upp efter dig?
- Vad ska jag säga? - Jag vet inte... Vad sägs om...
"Ledsen för att du har problem." "Jag ska göra allt jag kan-"
-"för att kunna hjälpa dig."
Har du ens några bevis?
Nichols bad mig förstöra alla bevis, men det gjorde jag inte.
Jag skickade allt till min hårddisk.
Den är kodad, men de kan förmodligen spåra den ändå.
- Hej, Chris. - Hej, Sam. Du ser toppen ut.
- Vi måste verkligen skynda oss. - Agent Vossler väntar i bilen.
Jag kommer strax.
- Vi ses på jobbet. - Visst.
- Jag måste gå. - Om jag ger dig filerna-
-... så kan du väl visa dem för din mor? - Jag måste först kolla igenom dem.
Tack, Rog. Kolla mejlen om en timma.
Fixa till dig lite, okej?
- 16 grupper och 20 observatörer. - Se till att vi har koderna.
Och en i reserv ifall regeringen försöker spåra oss.
General Juma är här.
- Välkommen hem, general. - Överste Dubaku.
- Se på allt det här - Amerikanerna har varit till stor hjälp.
- Skickade de kanonerna? - De är i position utanför staden.
Vi kan slå till när som helst. Allt vi väntar på är era order.
- En av våra gränskontroller. - Ursäkta mig, general.
- Ja? - Det är löjtnant Kintu.
Vi har fängslat en hjälparbetare som var på väg till sitt högkvarter.
- Han vet nåt om din bror. - Vadå?
Han säger att han är död, sir.
De attackerades vid den amerikanska skolan.
Han vet hur vi kan få tag på han som dödade honom.
Jag kommer strax.
Jag har stoppat blödningen. Men han måste till sjukhuset-
-... annars hamnar han i chock. - Det är fem kilometer till staden.
Jag är ledsen angående skolan. Jag vet hur viktig den var.
Det var bara cement. Vad fan tänkte jag på?
Jag trodde att det här landet hade fått en vändpunkt.
Bussen är från den amerikanska skolan. De är på väg in till staden.
Det finns bara två vägar de kan ta. Det finns patruller vid båda två.
Detta är patrull ett. Vi har inte sett nånting än.
- Vad har ni för position? - En kilometer väster om Okavango.
- Dem är precis framför oss. - Håll i er!
- Vad är det? - Rebeller.
- Vi kan inte återvända till vägen. - Vi följer floden och tar oss till stan.
- Desmond är för svag. - Då får du hjälpa honom, Thomas.
- Vart ska vi? - Till ambassaden. Skynda er!
Beslutsboken.
Innehållandes alla våra kärnvapen koder.
- Man kan lära sig en hel del av den. - Är de gyllene koderna med?
Inte än. Dan Wilcox ger dig dem efter utnämnandet.
- Nåväl. Då var vi väl klara. - Vill du inte ha nåt att dricka?
- En skål för din administration. - Det är fortfarande lite tidigt för det.
- Är du säker? - Ja.
- För din administration. - Tack.
Tack, mr President, säger man.
Tack, mr President.
Hälsa och tacka alla i din regering för allt de har gjort.
Vet du vad de säger där uppe?
Att jag förlorade valet bara för att jag inte ville vinna.
Att mitt hjärta inte fanns där.
- Vad tror du? - Jag?
Håller du med dem?
Det finns nog inte ett enda lätt svar till den frågan.
Du har rätt. Det finns inga lätta svar i det här yrket.
Bara ojämna kanter och rörande delar. Du måste alltid hålla ögonen öppna.
Så...
... var försiktig, fru president.
Vi ses på invigningen.
- Är allt som det ska? - Jag är inte säker.
Vi fick just reda på en kupp i Sangala.
Daniels evakuerar ambassaden utan att ha frågat mig.
- Jag borde få ha sagt mitt. - Han kanske fortfarande är bitter.
- Det ligger inte i hans natur. - Hade han en orsak?
- Kanske. - Jag ringer Ethan ifrån bilen.
Om Daniels döljer nåt så ska jag ta reda på vad.
Det är definitivt den bussen. Det var minst ett dussin pojkar.
Jag bryr mig inte om pojkarna. Var det Benton eller ha som dödade min bror?
Det var två män.
- Floden är den snabbaste vägen. - Överste Dubaku.
Jag är ledsen angående din bror, men du behövs här.
- Beordrar du mig att stanna? - Vår kampanj har bara börjat.
Du kommer att få tid till hämnd efter vi har tagit makten.
Mannen som dödade min bror är på väg till ambassaden.
De evakuerar om en timme. Det är all tid jag har, och behöver.
Ursäkta, general. - Männen är redo.
Gå.
Var detta allt, mr Whitley?
Du har stulit hemliga filer från kontoret.
De är privat egendom och jag är här för att hämta dem.
Är detta allt?
Jag upptäckte nåt konstigt och skulle bara undersöka det.
Lugna ner dig. Svara på frågan.
- Ja, det är allt. - Din laptop, då?
- Den är i min portfölj. - Har du gjort några kopior?
Nej, jag svär. Jag har knappt tittat på dem.
- Vem har du visat dem för? - Ingen.
Så du raderar allt, tar vad du behöver och sen så går du?
- Är det lugnt? - Tror du att vi är idioter?
- Nej. - Gör vi?
Tala inte till oss på det sättet då. Sätt dig.
- Öppna skjortan, mr Whitley. - Varför?
- Vad gör ni? - Du ska berätta allt du vet.
Och vi vet om du ljuger.
- Jag skulle inte säga nåt. - Jag är inte vem som helst.
- Jag litar inte på honom. - Lita på mig då.
- Vi är framme, sir. - Precis i tid, Edward.
Jag vet att han är din vän. Jag gillar bara inte allt hemlighetsmakeri.
Jag lovade honom. Du får helt enkelt respektera det.
- Okej? - Okej.
- Stort deltagande. - Konstigt att ens mor är hetast i stan.
- Vossler. - Vi har fått tag i filerna.
- Hur blev vi utsatta? - Vi jobbar på det.
Ta reda på det och ring sen tillbaka.
Det är klart.
Thomas... håll er i närheten.
Jack... Det finns en väg bakom träden som leder till staden.
Följ flodbädden, den tar dig till gränsen. Du är där innan det blir mörkt.
- Är du säker? - Vi klarar oss. Tack för all hjälp.
Var försiktig, Carl.
Carl...
In bland träden!
- Jag kan inte se dem. - Skynda er! Ta skydd!
Landa. Vi följer efter dem till fots.
Vänta, kom tillbaka. Kom tillbaka, Wille.
Stanna! Rör dig inte!
- Stanna där! Kom inte hit. - Jag ville inte lämna den här.
Jag vet, det gör inget.
- Följ med Thomas. - Det är ingen fara, Willie.
Kom till mig. Sakta. Stanna på stigen.
Glöm det, Jack. Gå nu.
Ta barnen och gå.
Det finns inget du kan göra.
Det är en rund och grå kapsel. Med ett Kyrilliskt B-
-och numret 291 skrivet på sidan. - Fjäderbelastad. Rysk, fem kilo.
- Ta jag bort foten så är det slut. - Jag ska försöka desarmera den.
Den har ett förebyggande system. Även om du hade rätt verktyg-
-... kommer det att ta minst en timma. - Det måste gå att stänga av den.
- Ge mig en sekund. - Jack, sluta. Sluta!
Det är okej, Jack. Jag kan dö så här.
Ta barnen till ambassaden. Skydda dem.
- Gör inte så här, Carl. - Ta de här.
Uppehållstillstånden. Ge dem till Tramell.
Snälla, Jack.
Ge mig geväret. Jag uppehåller dem.
Gå nu.
- Följ med Jack. - Mr Benton!
Jag kommer ikapp.
Vi måste gå.
Överste. Vi kan inte följa efter dem i staden.
- Regeringen styr den fortfarande. - När började du ge order?
Jag pratade med Udo. Han har några män i staden-
-som letar efter Benton och de andra. De blir inte svåra att hitta.
Då ska jag hitta dem och döda dem. Även om jag måste in till staden.
Titta, överste Dubaku.
- Vem är du? - Benton.
- Var är din vän? - Vem då?
- Var är han? - Jag vet inte vad du pratar om.
Okej!
- Han tar dem till... - Vad?
- Han tar dem... - Vad säger du?
- För hit honom.
Dra åt helvete.
- Vad var det? - Inget. Fortsätt bara.
- Hur långt är det till ambassaden? - Två kvarter. Vi har tio minuter på oss.
När vi är framme så får ni papperna. Ge dem till mr Tramell.
- Följer du inte med oss? - Var är mr Benton?
- Han är död. - Nej! Han skulle vara bakom oss!
- Han sa att han skulle komma! - Willie!
- Han ljög! - Nej.
Han lovade att han skulle beskydda er.
Mr Benton dog för att se till att ingen skulle följa efter oss.
Han dog så att ni skulle ta er till ambassaden. Så att ni skulle vara säkra.
Jag är så ledsen.
Vi måste gå nu, Willie. Det är vad mr Benton hade velat.
Mår du bra?
Det är okej. Kom igen.
Stanna. Gå och göm er bakom bilen.
Allihopa.
- Döda kackerlackan. - Lägg ner vapnet.
- Jag vill inte skada dig. - Vänta, Willie!
Jag vet att du är rädd. Lägg ned vapnet, jag ska inte skada dig.
Lägg ner vapnet!
Ser du? De är precis som du? Jag försöker att föra ut dem ur landet.
Dit ingen kan skada dem. Du får följa med. Lägg bara ner vapnet.
Så där ja. Ser du? Jag lägger ner den.
Jag lovar att ingen ska göra dig illa.
- Vi måste gå, Jack! Nu! - Pojkar!
Följ efter mig. Håll varandra i händerna.
Väntar du ett samtal? Det handlar om Chris, va?
- Han skulle skicka en sak. - Ring honom sen. Din mor är här.
- Det har varit en lång resa, fru president. - Det här är bara början.
Du kommer att ha ett sammandrag från Sangala så fort som du är klar här.
- God morgon. - Grattis.
- Du är så vacker, fru president. - Tack, Samantha.
- Far. - För en gångs skull är du i tid.
- Hur mår du? - Det känns fortfarande overkligt.
Whitley behövde lite uppmuntran. Men han berättade allt.
- Hur mycket vet Roger Taylor? - Inget som du behöver oroa dig för.
- Han vet att Nichols var inblandad. - Han tror bara att hans drogberoende-
-vän inte visste vad han pratade om. Han har inga bevis.
- Hittar han Nichols, hittar han mig. - Inte utan bevis.
Whitley är inget problem längre. Vi begränsat skadan.
Men du har inte eliminerat den.
Håll ett öga på Taylor.
Håll ihop!
- Jag måste prata med Frank Tramell. - Vem är du?
Jack Bauer!
Stanna hos mig!
Oroa dig inte, Desmond! Vi ska till Amerika!
Tramell! Jag har 14 barn som söker politisk asyl.
- Alla har högsta status! - Var är Benton?
Han är död! Vänta! Jag har deras papper.
- Visa mig. - Håll upp Desmond.
Stanna hos mig, Desmond. - Kom igen!
- Allt verkar vara i sin ordning. - Öppna grinden!
Det finns ett litet problem. De måste ha sin vårdnadshavare med sig.
Jag sa ju att Benton är död! Han dog för att få sina barn hit!
Låt inte hans död gå till spillo! Lämna över dig själv-
-... och du blir deras vårdnadshavare. - Lämna mig utanför det här.
- Det kan jag tyvärr inte göra. - De är oskyldiga barn.
- Du bär ansvaret över dem. - Skulle du verkligen lämna dem här-
-när du vet vad Juma tänker göra? Han kommer att använda dem som foder!
- Eller slakta dem för nöjets skull. - Du har chansen att förhindra det.
Valet är upp till dig.
Jag har inget annat val, din jävel. Öppna grinden.
- Du först, Bauer. - Det är okej, Willie.
- Fängsla honom. - Släpp in dem!
Släpp in dem! De är med mig!
De är också med mig. Allihop!
Det är okej, Willie. Följ med soldaterna.
Sätt dem i helikoptern.
Det är okej.
Höj din högra hand och säg efter mig. Jag, Allison Taylor, svär...
- Jag, Allison Taylor, svär... - Att jag ska följfölja mina uppgifter-
-... som USA:s president. - Att jag ska följfölja mina uppgifter-
-... som USA:s president. - Och göra mitt bästa att bevara-
-... och beskydda grundlagen. - Och göra mitt bästa att bevara-
-... och beskydda grundlagen. - Så hjälp mig, Gud.
- Grattis, fru president.
När det här landets grundare la fram självständighetsdagen.
Så visste de att de erhöll makten över tre grundläggande rättigheter.
Livet, frihet och jakten efter lycka.
Idag, avsätter vi oss själva för att bevara just de rättigheterna.
När vi lämnar över facklan som tändes av stora män-
-så måste vi komma ihåg att ljuset inte alltid skiner lika starkt.
Den fladdrar och växer på grund av apati...
... girighet och rädsla.
De Tocqueville sa: "I varje demokrati, får folket vad de förtjänar."
Idag... Ber jag er alla att hjälpa mig att ge er den regering ni förtjänar.
Vi har alla ett ansvar över den historia vi givits.
Framtiden... Vår framtid...
... är beroende av det.
Översatt av: Mr. Swede & Jack87 www.SweSUB.nu